Kom igen! Du kan träffa den.
Slå till. Krossa bollen.
Eddie kan inte träffa nåt.
Spring!
Fortsätt!
Fortsätt.
Glid!
Jag tog med det här till dig.
Du borde ringa henne.
Hon väntade på dig, Eddie.
Din bror börjar som försäljare i morgon.
Det finns jobb på Ruby Pier. Då kan du spara ihop till studierna.
-Inte Ruby Pier. -Vad sa du?
Jag vill inte jobba på Ruby Pier.
Alla jag känner...
-Jag känner inte för det. -Okej.
Kan du stänga dörren?
-Han behöver bara lite tid. -Han är för fin för det.
Är det inte fint nog att jobba på piren?
-Efter allt han har gått igenom... -Vad vet du? Han säger ju inget.
Ser du nånsin på honom? Der hände nåt hemskt därborta.
Der händer nåt hemskt varenda dag.
Jag går.
-Upp och skaffa jobb. -Lägg dig, pappa.
Upp och skaffa jobb!
-Du är full, pappa. -Upp och skaffa jobb!
Tror du att du är bättre än mig?
Upp och skaffa jobb.
Nu räcker det!
Du är inte skadad. Och du är inte särskilt tuff.
Jag kan fortfarande ge dig stryk som förr.
Sluta.
Sluta!
Eddies tredje himmel var ett ställe han aldrig hade sett förut.
Hans kropp var förfallen.
Och hans själ hade blivit rastlös.
Är den lagad?
Jag är här, pappa. Se på mig!
Jag är här!
-Se på mig! -Han kan inte höra dig.
Var inte arg.
Pappa är därinne.
Han är inte där i verkligheten.
Det är bara hans själ. Och här är den trygg.
-Det är en del av min himmel. -Varför tar du hand om honom?
-Ska jag förklara? -Nej.
-Vart ska du? -Hem.
-Följ med mig. -Nej.
-Får jag se jorden igen? -Nej.
Kan jag få tillbaka mitt liv? Jag lovar att bättra mig.
-Varför vill du tillbaka? -Varför?
För att du...det här... Inget av det betyder nåt.
Var är de man träffar i himlen? Min bror. Min mamma.
Mina vänner... Jag minns inte ens min egen död.
Den lilla flickan... Vagnen föll ner.
Jag kände hennes händer...
-Och det var då jag... -Gick bort?
Vandrade vidare?
Mötte din skapare?
Dog.
Vad minns du från ögonblicket då du dog?
Jag svävade.
Färger som jag aldrig sett.
-Beklagar, men jag känner dig inte. -Men jag känner dig.
Om du har tid ett ögonblick... Nu.
Seaside. Det stället minns jag.
Det revs för flera år sen.
Där är jag. Jag var söt.
-Jobbade du här? -Ja, hur så?
Du ser inte ut som servitris.
Jag har inte alltid varit välbärgad.
Min familj var fattig. Jag slutade skolan för att jobba.
Det gjorde vi alla, mina systrar och jag. Tills vi gifte oss.
Jag höll ut längst.
Sen träffade jag Emil.
Han kom varje morgon och åt en jättefrukost.
"Han har god aptit", tänkte jag.
Men han hade aptit på mer än mat.
Jag var söt på den tiden.
Och Emil, han var så charmerande. Och äventyrlig.
Och rik. Vilken förmögenhet han hade.
Har du sett fotona?
De låg i arkivet i verkstan.
-De flesta var från före min tid. -Gamla saker kan påverka en.
Även i det gamla arkivet.
Han älskade nöjesfälten vid havet. Han friade i ett av dem.
När jag sa ja lovade han att fånga ögonblicket för evigt.
Därför byggde han ett monument.
Ett ställe där barn kunde vara barn.
Och vuxna inte behövde växa upp.
Han skaffade djur och clowner.
En karusell från Frankrike och ett pariserhjul från Tyskland.
Och hans mästerverk...
Ingången.
Den var storslagen.
"Älskling", sa han.
"Du ska blicka ner på alla som kommer in här."
Jag förstår inte.
Undrade du aldrig över namnet på stället där du arbetade?
Där din pappa jobbade i alla år? Ruby Pier.
Här uppe.
Jag är Ruby.
Konstigt.
Kanske har vi nåt här.
Lemonad?
En bronsstjärna.
Det här är fel.
Glöm försäkringsfolket. Det är illa nog det som hände.
Ja, låt honom vila i frid.
-Låt pojken vara. Nu räcker det. -Nej! Han behöver en läxa.
Nej, låt bli...!
-Sluta. -Tyst.
Jag lovar att inte göra om det.
Varifrån kommer röken?
-Det är inte sant... -Vad är det?
Jag kommer ihåg branden. Halva nöjesfältet brann ner.
Då gjorde man allt av trä och tjära.
Vår pir var som en tändsticksask.
Jag bad Emil att inte gå ner.
Men det gjorde han givetvis. Han ville rädda sin gåva till mig.
De sa att han försökte rädda ingången-
-med målningen av mig på.
Den störtade samman.
Det var inte försäkrat.
Sån var min Emil. Han tog alltid risker.
Den kvällen förlorade vi allt.
-De byggde upp nöjesfältet igen. -Det var några andra. Inte vi.
Emil låg på sjukhus i flera månader. Det kostade nästan alla våra pengar.
Ändå ville han inte sälja det. Är det inte otroligt?
Men jag sålde det. Till en rik järnvägsägare.
Han behöll namnet. Jag struntade i vilket.
Vi flyttade.
Jag skötte min älskade man.
Och jag närde en omöjlig önskan.
-Vilken? -Att han aldrig hade byggt stället.
Det har jag också tänkt ibland.
Jag hade drömmar när jag var ung.
Jag ville gärna bli ingenjör.
Pappa sa: "Världen består av vinnare och nollor, Eddie."
"Det finns flest nollor."
Han såg till att jag blev en av dem.
Det var inte hans fel att du aldrig lämnade Ruby Pier.
-Vad var det då? -Du har två kvar att träffa.
Om jag så möter tusen människor kommer det inte att ändra nåt.
Piren, det dumma jobbet... Det var det sista tricket han gjorde med mig.
Hur då?
Genom att dö.
Din pappa har trillat. De har kört honom till sjukhuset.
Det är mitt fel.
Hennes fel?
Han kom hem dyblöt en natt.
Säkert full. Och så är det hennes fel att han fick lunginflammation!
Sån var han. Det var aldrig han som gjorde fel.
Jag skötte hans jobb medan han var inlagd.
Jag jobbade på helgerna så han inte blev av med jobbet.
Och så dog han.
Mamma pratade med honom som om han levde än.
Jag gick hem till henne och sa: "Mamma, ska jag duka av?"
Det gör pappa.
-Pappa har gått bort. -Vart då?
Jag flyttade tillbaka veckan efter. Jag behöll jobbet-
-så jag kunde försörja mamma. Jag blev som min pappa.
Jag gav mig aldrig av.
Vad händer?
-Du vet inte hur din far dog. -Vad pratar du om?
-Vad gör han här? -Han har fått sparken. Han drack.
Han ville prata med din far, men han var inte här.
Din mor ville klä på sig och gå ut och hitta honom.
Rör dig inte, ditt svin!
-Det är så längesen det hände. -Vad gör du? Nej, låt bli.
Vad fan försiggår här?
Kom hit.
-Vad gjorde han? -Ingen fara.
Nej, gör det inte.
Varför lät han honom inte drunkna? Varför dödade han honom inte?
Det ville han. Men de hade varit i kriget ihop.
Mickey skaffade hans första jobb. Lojalitet betydde mycket för din far.
I slutändan var det viktigare än hans vrede.
Så han räddade ett liv i stället för att ta det.
Lunginflammation.
Han kämpade länge mot havet.
Ibland ropade han på din mor.
Eller din bror.
Eller på dig.
På mig?
Hur vet du det?
Det låg två patienter på salen.
Din far dog under natten.
När jag fick veta var han hade jobbat-
-kändes det som om en i min familj hade dött.
Återigen förbannade jag Ruby Pier.
Jag ville rätta till den skada det hade gett folk.
Den önskan formade min himmel.
Jag förstår inte. Ett gammalt fik?
Det är mer än bara ett ställe.
Det är en tid när allt var enklare.
Men alla människor därinne. Alla kom till skada.
Olyckor, slagsmål, bränder.
Jag ville inte ha det.
Min himmel skulle vara ett ställe där alla som led på grund av Ruby Pier-
-skulle vara trygga i evighet. Din pappa också.
-Jag hatade honom. -Det vet jag.
Han var en jävel när jag var barn. Och ännu värre när jag blev äldre.
När han inte kunde slå mig mer...
...slutade han prata med mig.
llska är ett gift.
Det förtär en inifrån.
Vi tror vi sårar folk genom att hata dem.
Men hatet är ett tveeggat svärd. Den smärta vi åsamkar andra-
-åsamkar vi oss själva med.
Varför är allt så annorlunda än jag trodde?
Minns du hur du kände det när du nyss hade kommit hit?
Jag kände ingen smärta. Jag hade inga bekymmer.
Inget hat.
Det är för att ingen föds arg.
Det bygger vi upp under åren med de saker vi inte säger-
-och de saker vi begraver. När vi dör befrias själen.
Då kan den se sanningen.
Vad måste jag göra?
Du måste förlåta din far.
Pappa?
Jag är här nu.
Jag såg vad som hände.
Jag förstod dig inte.
Det gör jag fortfarande inte. Du slog mig, förödmjukade mig.
Jag var din son.
Se på mig, pappa.
Jag är äldre än dig.
Jag kände inte ditt liv. Jag kände inte dig.
Men jag förstår det nu. Jag glömmer det. Okej.
Ska vi glömma det?
Jag förlåter dig. Hör du det?
Jag förlåter dig, pappa.
Jag förlåter dig.
Det är lagat.
Hurr gammal var den avlidne?
Det vet jag inte. Det var hans födelsedag.
Vad kan du berätta om honom-
-som jag kan förmedla till de andra sörjande?
Om Eddie? Om hur han var?
Han var bra.
Han gjorde saker för en ibland. Han gav en pengar. Hjälpte en.
Men han var en seg gammal get. Allt skulle vara säkert.
"Se till att den är säker, Dom." "Smörj spåren, Dom."
Hur var han privat?
Privat...
Jag vet att Eddie älskade sin fru.
Hon gav honom en klocka en gång. Med ett litet pariserhjul på.
Han tog aldrig av den.
Men henne träffade jag aldrig.
Till den vackra bruden Marguerite.
Och lyckosten, min lillebror Eddie.
Han hade räknat ut att man kan hyra en restaurang billigt på julafton.
Skål för bruden och brudgummen.
-Synd att vi inte hade råd med mer. -Jag kan inte önska mig mer.
Kom, Eddie. Vi älskar den sången.
-Kom. -Jag kan inte.
Jag är inte så rörlig.
-De stirrar på oss. -Jag struntar i det.
Jag struntar i det.
Du lever. Och du är här.
Och jag älskar dig.
Grattis på födelsedagen.
Det är inte så lätt att hitta en klocka med pariserhjul.
Gillar du den?
Ja.
-Ser du? -Javisst.
Jag säljer mängder av de här. Jag blir nog regionchef.
Eddie?
-Hej, Joe. -Hej, Marguerite.
-När slutar du jobba? -Hon jobbar bara deltid.
Joe har blivit regionchef. Kul, va?
-Det är ingenting. -Men det är ju jättebra.
Du, Eddie. Kom hit en stund.
Hon är chefen.
Grattis på födelsedagen, mr Eddie!
Jag kunde aldrig ha nåt sånt.
Då skulle killarna inte titta på nån annan.
Eddie... Eddie!
-Har du kortet? -Kortet?
-Försäkringskortet? -Ja, jag har det.
Vänta här.
Tack.
Titta. Man ser piren.
Vad då, älskling? Pariserhjulet?
Hemma.
Här, drick nåt. Du behöver dricka lite vatten.
Min fjärde person?
I nöd och lust.
Det är inte sant...
Är det sant? Marguerite?
I nöd och lust.
Ditt hår...det är vitt.
Jag kan inte låta bli att stirra. Ursäkta.
Har du redan glömt hur jag ser ut, Eddie?
Det glömde jag aldrig.
Bara bröllop. Det var mitt val.
Jag drar från ett till nästa, över hela världen.
När brudgummen lyfter slöjan och bruden tar ringen...alltid likadant.
De tror alltid att deras kärlek slår alla rekord.
-Hade vi det på vårt bröllop? -Vi hade en dragspelare.
-Ditt ben. -Det blir sämre sen jag kom hit.
Har du också gått igenom det?
-Träffade du fem människor? -Ja.
-Ändrade det nåt? -Allt.
Sen kom jag hit och väntade på dig.
Min älskade.
Hur mycket vet du sen du dog?
Jag minns allt när vi var ihop.
Nu vet jag varför det hände.
Jag vet att du älskade mig högt.
Men jag vet inte hur du dog.
Det var en liten flicka i en av attraktionerna.
En ny. Inte som på vår tid. Allt ska gå så fort nu.
Jag litade aldrig på den här.
Kabeln gick av, jag vet inte hur. Flickan var under.
Jag sprang dit för att knuffa bort henne. Jag tog hennes händer.
Mer minns jag inte. Jag kände hennes händer och så blev allt svart.
Jag försökte...men jag vet inte om det misslyckades.
Jag har inte pratat så mycket sen jag kom hit. Marguerite...
Jag kan inte säga...
Jag har saknat dig så mycket.
Allt väl, Eddie?
-Det är inget. -Var det samma dröm?
-Vill du ha nåt? -Den är fyra på natten.
-Det gör inget. Jag vill gärna. -Lägg dig och sov.
Vad hände under kriget?
-Det sa du aldrig. -Jag kunde inte.
Vi måste överleva. Vi gjorde det som krävdes.
Men jag blev aldrig densamme.
Alla mina drömmar var borta. Jag skulle ha gett oss ett bättre liv.
-Jag skulle ha fått oss därifrån. -Du älskade piren.
Jag tappade bort mig själv. Förlåt.
-Tror du Gud vet att jag är här? -Naturligtvis.
-Varför frågar du? -Vet inte.
En del av mitt liv gömde jag mig för honom.
Och resten?
Under resten utgick jag från att han inte visste att jag fanns.
Gott vin.
Ångrar du nåt? Med oss, menar jag?
Här är en ballong.
Det var tråkigt att vi inte kunde få barn.
-Vi hade många omkring oss. -Och du?
Är det nåt du är ledsen för?
Ja, för att det inte varade längre.
-Jag gör te. -Det gör jag.
Du måste leva utan kärlek i många år.
Du kände att den togs ifrån dig. Att jag lämnade dig för tidigt.
Du lämnade mig för tidigt.
-Det fanns ett skäl till det. -Vilket skäl? Du dog.
Du dog och vi förlorade allt. Jag förlorade min enda kärlek.
Nej, det gjorde du inte. Jag var här.
Och du älskade mig ändå.
Förlorad kärlek är också kärlek.
Den har bara en annan form.
Man kan inte hålla hand.
Man kan inte stryka den andras hår.
Men när de sinnena försvagas lämnar de plats för nåt annat.
Minnen. Minnena blir ens partner.
Man håller om dem. Man dansar med dem.
Livet måste sluta.
-Men inte kärleken. -Jag ville inte ha nån annan.
-Jag är kär i dig än. -Det kände jag.
Kände du det här?
Här med.
Jag vill visa dig nåt.
Jag har sparat det här.
Dansa med mig, Eddie.
Får jag fråga en sak?
Varför ser du ut som när vi gifte oss?
Jag trodde att du skulle gilla det.
Kan du ändra utseendet?
Ändra det? Till vad?
Till slutet.
Jag var inte så söt mot slutet.
Kan du?
Jag vill inte vidare. Jag vill stanna här.
Nej, inte igen...
Ta henne inte igen!
Förlorare.
Tvätt.
Som våra inas gör.
Mammor.
Var är era mammor?
Det är piprensare.
Jag ger dem till barnen på piren. Här.
Se.
Gillar du den?
Du brände mig.
-Vad sa du? -Du brände mig.
Du gjorde mig till eld.
Jag förstår inte.
Mamma sa: "Göm dig."
"Göm dig i nipan." Min Ina sa att hon skulle komma tillbaka.
Vem gömde du dig för?
Soldat.
Kom ut!
Jag är soldat!
Varför är du i himlen?
Du brände mig. Du gjorde mig till eld.
Du var i skuggan i hyddan.
Ina sa att hon skulle komma tillbaka.
Ina sa att Tala var i säkerhet.
Du brände mig. Jag var inte i säkerhet.
Jag dödade dig.
Förlåt mig, Herre.
Hela den tiden...
Alla drömmar...
Förlåt mig. Jag visste det inte.
Jag visste det inte. Varför visste jag det inte?
Tvätta mig.
Tvätta mig...
Jag vet inte hur man gör.
Fem.
Fem?
Är du fem år?
Du är min femte person.
Varför är du ledsen?
Varför jag är ledsen?
Här, menar du?
På jorden?
Jag var ledsen för att jag inte gjorde nåt av mitt liv.
För att jag alltid kände mig-
-fångad av de saker som hände.
Jag var inte där jag skulle ha varit. Kan du förstå det?
Det var där du skulle vara.
Var? På Ruby Pier som reparatör?.
Varför?
Varför skulle jag vara där?
Barnen. Du skyddade dem.
Du sonade mig varenda dag. Du sonade mig.
Det var där du skulle vara.
Eddie reparatör.
Det var en flicka på piren dan jag dog. Vet du vem jag menar?
Räddade jag henne? Drog jag undan henne?
Inte drog, knuffade.
Du knuffade undan henne. En stor sak föll ner.
Du skyddade henne.
Jag kände hennes händer.
Jag kunde inte ha knuffat. Jag kände hennes små händer.
Inte hennes händer. Mina händer.
Jag för dig till himlen. Jag skyddar dig.
Alla olyckor han hade förhindrat.
Alla människor han hade skyddat.
Han träffade alla. Och alla deras barn.
Och alla deras barnbarn.
De var där på grund av de enkla saker han gjorde.
Dag efter dag.
Detta är historien om en man vid namn Eddie.
Han levde och dog.
Och en dag skulle han själv dela himlens hemlighet.
Att varje liv påverkar ett annat.
Och det påverkar nästa.
Världen är full av berättelser. Men alla berättelserna är en.